Džodžo Betzleris.
Dešimties metų.
Šiandien tu įstosi į Jungvolk gretas
ypatingo parengimo savaitgalio metu.
Savaitgalis bus sudėtingas.
Bet šiandien tu tapsi vyru.
Prisiekiu visas savo jėgas ir stiprybę skirti
mūsų šalies gelbėtojui Adolfui Hitleriui.
Esu pasiryžęs su dideliu noru paaukoti net savo gyvybę.
Todėl tepadeda man Dievas.
Teisingai.
Na, Džodžo Betzleri, koks tavo protas?
Kaip gyvatės.
Džodžo Betzleri, koks yra tavo kūnas?
Kaip vilko.
-Džodžo Betzleri, kokia tavo drąsa? -Kaip panteros.
Džodžo Betzleri, kokia tavo siela?
Vokiečio.
Taip, vyruti. Esi pasiruošęs.
-Adolfai. -Hm?
Aš nemanau, kad sugebėsiu.
Was?
Žinoma, kad sugebėsi.
Nors esi liesokas ir ne itin populiarus,
be to, nemoki užsirišti batų raištelių, nors tau jau dešimt.
Bet užtat esi geriausias ir ištikimiausias nacis, kokį tik pažinojau.
Nekalbant jau apie tai, kad esi gražutis.
Todėl eisi ir nuostabiai praleisi laiką, aišku?
-Aišku. -Na ir šaunuolis. Gerai.
Pasveikink mane.
Heil Hitler.
Ką? Ko taip skystai?
-Heil Hitler. -Ne...
Išmesk šūksnį, negalvodamas.
Heil Hitler.
-Tu per daug mąstai. Heil Hitler. -Heil Hiteler.
Kas tas Hiteleris? Nebemoki vokiškai?
-Heil Hitler. -Čia ne "heil".
-Štai koks turi būt Heil. Heil! -Heil Hitler!
-Heil Hitler!
-Štai taip. Pagavai. -Heil Hitler!
-Geros dienos! Heil Hitler! -Heil Hitler!
-Tu - geriausias. Tau pavyks. -Heil Hitler!
-Heil Hitler! Heil Hitler! Heil Hitler! -Heil Hitler! Heil Hitler! Heil Hitler!
Heil Hitler!
Heil Hitler.
Heil Hitler. Heil Hitler.
Heil Hitler.
Heil Hitler, Jorki.
Heil Hitler, Džodžo.
-Ar pasiruošęs šauniausiam savaitgaliui? -Tikrai taip.
Bėgam.
ZUIKIS DŽODŽO
Heil! Heil!
Heil Hitler, vyručiai.
Heil Hitler!
Jungvolk, sveiki atvykę į Hitlerjudendo pratybų savaitgalį.
Mes padarysim iš jūsų tikrus vyrus ir tikras moteris.
Aš - kapitonas Klenserdorfas.
Galite vadinti mane Kapitonu K.
Kapitonas K.
Ja. Čia - puskarininkis Finkelis.
Čia - froilen Ram.
Sveiki. Heil Hitler, visiems.
Porą žodžių apie mane. Kas aš toks?
Ir kurių galų kalbu miniai nuo papų neatjunkytų vaikų, vietoj to,
kad vesčiau savo karius į šlovingas pergales mūšiuose? Geras klausimas.
Klausiu to savęs kasdien po operacijos "Apsišikau",
kurio metu netekau puikios akies puolant lengvai įveikiamam priešui.
Ir, pasak mano viršininkų,
tam, kad iš tavęs būtų naudos kare, privalai turėti dvi akis.
Ar dviakiai gali šitaip?
Jėzau.
Per šias dvi dienas,
jūs, mažieji padarėliai, patirsite kai ką iš to,
ką kasdien patiria galingosios Vokietijos armijos kariai.
Nors ir gali atrodyti, jog mūsų šalis šlubuoja,
ir kad šansų laimėti karą ji turi ne itin daug,
bet, pasirodo, viskas gerai.
Taigi. Berniukams išduoti Deutsches Jungvolk durklai.
Tai išties ypatingi ir brangūs ginklai.
Be jų neženkite nė žingsnio.
Ir nebandykit jais badyt vieni kitų.
Nebadyt!
Nebadyti.
Tai - pirmieji jūsų žingsniai į vyriškumą.
Šiandien berniukai mokysis marširuoti, naudotis durtuvu,
mėtyti granatas, kasti tranšėjas, skaityti žemėlapius, elgtis dujų atakos metu,
maskuotis, pulti iš pasalų,
karinių žaidimų, šaudymo ir sprogdinimo.
Mergaitės mokysis svarbių moteriškų darbų:
žaizdų tvarstymo, lovų klojimo ir kaip tapti nėščiomis.
Vokietijai pagimdžiau 18 vaikų.
Puikūs metai mergaitėms.
Gerai. Prie darbo.
Pirmyn.
Dieve padėk.
Pirmyn!
Trys, du, vienas, svastika!
Nagi!
Traukit! Stipriau!
-Pribaik jį. -Nereikia, ne!
-Iltys. -Iltys, ja.
-Gyvatės liežuvis. -Gyvatės liežuvis, ja.
Žvynai.
Ja, žvynai. Nes žiloje senovėje vienas žydas susiporavo su žuvimi.
Arijai - tūkstantį kartų
civilizuotesnė ir pažangesnė rasė, nei bet kuri kita.
Na, ruoškitės, vaikai.
Eime padeginti knygų!
Taip!
Žydai - baisūs.
Ne man.
Jei sutikčiau, nudėčiau štai taip.
Štai... taip.
O kaip atpažinsi žydą? Jie gali būt panašūs į mus.
Paieškočiau ragų jiems ant galvų.
Ir dar jie dvokia briuselio kopūstais.
Taip. Buvau pamiršęs apie briuselio kopūstus.
Įsivaizduok, sugauni žydą ir atiduodi Hitleriui.
Už tai tikrai paskirtų į asmeninius sargybinius.
O tada mes taptume geriausias draugais.
Maniau, aš - tavo geriausias draugas.
Jorki, tu - antras geriausias mano draugas.
Pirmoji vieta visada - fiureriui.
Taigi, jei tu - ne Hitleris, besislapstantis berniuko kūne...
Aš, pavyzdžiui, džiaugčiausi antra vieta.
Aš, regis, tik vaikas, besislapstantis storuliuko kūne.
Byla baigta.
Kai stovite priešais priešą ir jums reikia atimti jam gyvybę,
kuris jūsų išdrįstų tai padaryti?
Puiku.
Hitlerio armijoje nėra vietos stokojantiems drąsos.
Mums reikalingi kieti kariai.
Tokie, kurie žudys daug negalvodami.
Galėtumėte?
-Taip. -Ja.
Johanai.
Galėtum užmušti?
Žinoma. Man patinka užmušinėti.
Gerai. Prieik.
Nebijok. Ateik.
Puiku.
Užmušk jį.
A?
Nusuk jam sprandą, nudėk zuikį.
Ar tu bijai?
Aš nebijau, tiesiog...
Nagi.
Paimk abiem rankom už kaklo ir tvirtai pasuk.
Jis gali rėkti, bet pribaigsime jį batu.
Žudyk.
-Bėk, nagi, štiš! -Ei!
Geras metimas.
O tu - bailys.
Kaip ir tavo tėvas.
Jis - ne bailys.
Jis kariauja Italijoje.
Tikrai? Bet apie jį jau dvejus metus niekas nėra girdėjęs.
Jis - bailys dezertyras.
Skystablauzdis, kaip ir tu.
Tu drebi kaip zuikis.
Zuikis bailys.
Gal ir tau nusukti sprandą?
Zuikis Džodžo.
Vargšelis Džodžo.
Kas tau, vyruti?
Labas, Adolfai.
Nori papasakoti apie tą nuotykį su zuikiu?
Kas ten nutiko?
Man reikėjo nužudyti zuikį.
Atsiprašau. Negalėjau.
Nesijaudink. Man nusispjaut.
Bet jie praminė mane zuikiu bailiu.
Na ir tegu sau kalba, ką nori.
Apie mane ko tik neprišnekėjo.
"Ak, tas tipas - pakvaišėlis."
"Pažiūrėk, tikras psichas. Jis visus mus pražudys."
Pasakysiu tau paslaptį. Zuikis - joks ne bailys.
Tas kuklus striukiauodegis kasdien susiduria su baisiais pavojais.
Savo šaliai ir šeimai jis medžioja morkas.
Mano imperijoje bus daug žvėrių.
Liūtų, žirafų, zebrų,
raganosių, aštuonkojų,
ragankojų.
Net ir stipruolių zuikių bus.
Cigaretę?
Ne, ačiū, aš nerūkau.
Duosiu aš tau gerą patarimą.
Būk tuo zuikiu.
Kukliuoju zuikiu, gudrumu įveikiančiu priešus.
Zuikiai - drąsūs, gudrūs ir stiprūs.
Būk zuikiu.
Džodžo!
Kaip tu, Džodžo?
Su kuo čia kalbėjai?
Su niekuo.
Man pasirodė, kad verkei.
Ar tu - ašarų specialistas?
Ne.
Byla baigta.
Metas Džodžo parodyti toms gyvalazdėms,
kas čia - tikrasis zuikis bailys.
Atsiprašau, ką tai reiškia?
Nekreipk dėmesio.
Džodžo, kur eini?
Aš būsiu zuikis!
Zuikis Džodžo. Medžioja morkas. Zuikis Džodžo.
Ei, kaip smagu. Mes - it dvi antilopės.
Vyručiai, jūs visi galėsit uždegti ir numesti granatą.
Aš asmeniškai jus prižiūrėsiu,
kad neišsisprogdintumėt sau akių ar dar ko.
Gerai, kas pirmas?
Klausai.
Šūdas.
Šitaip nedarykit.
Džodžo.
Finkeli!
Džodžo.
O tu meine Dieve.
Jis panašus į Pikaso paveikslą.
Jo motina mane užmuš.
Mano brangus liūtuk.
Labukas.
Mano mielas liūtukas.
Ko čia džiaugiesi?
Tavo sūnus - bjaurus kaip pabaisa.
Ei. Joks tu ne pabaisa.
Beje, randai užgis, o koją netrukus irgi galėsi judinti puikiai.
Bet aš jau niekad netapsiu asmeniniu Hitlerio sargybiniu.
Ak, viskas tau bus gerai.
Aš džiaugiuosi, kad tu jau namie.
Liūtė mama nerimavo dėl savo liūtuko, ypač kol nėr namie liūto tėtės.
Ar liūtukės Ingės.
Čiumpi zuikiui už uodegos, apvynioji ją apie ausį,
užverži ir įkiši atgal į olą.
Na, žygiuojam?
Manau, išėjimas į lauką tau neabejotinai padės atgauti jėgas.
Aš nenoriu ten eiti.
Ką? Nekvailiok. Žinoma, kad nori.
Aš atrodau kvailai.
Žmonės spoksos į mane.
Mėgaukis dėmesiu, vaike.
Ne visiems pavyksta atrodyti kvailai.
Aš, pavyzdžiui, esu prakeikta atrodyti nepaprastai graži.
Sutelksi drąsą
ir žengsi pro šias duris mėgautis nuostabiais nuotykiais.
Aišku?
Aišku.
Feldmaršalai Džodžo, tu esi mūsų vadas.
Pasiruošt išeit iš namų.
Ar ten pavojinga?
Nepaprastai.
-Heil Hitler. -O Jėzau.
Labas!
-Puikiai atrodai, vaike. -Heil Hitler!
Frau Betzler, jūs, kaip visada, pritrenkianti.
Gerai.
Tu kaltas, jog mano sūnus šlubčioja subjaurotu veidu.
Jis pats pačiupo mano granatą. Tiesiog...
Ja, ja.
Vadinasi, prižiūrėsi jį, kol dirbsiu, hm?
Pasirūpinsi, kad jis turėtų ką veikti ir nesijaustų paliktas?
Žinoma. Ja, tikrai.
Puiku.
Bičiuliai, susipažinkite su Johanu Betzleriu.
Aš pasakojau apie jį.
Tas, kuris pačiupo iš manęs granatą ir susisprogdino,
o mane išmetė iš darbo už aplaidumą.
Dabar turiu dirbti šiame kabinete su šiais nuostabiais vaikais.
Džodžo, neabejoju, kad rasim tau darbo.
-Ak! -Kas turi idėjų?
-Ja. -Bičiuliai?
Ja.
Mums reikia, kad kas pavedžiotų klonus.
Dar, manau, jis galėtų platinti propagandinę medžiagą
ir nešioti šaukimus į armiją.
Aš, turbūt, negaliu būti pašauktas?
Ar galiu?
Taip, puiki idėja.
Taip, aš duodu jums sutikimą išsiųsti šį dešimtmetį į karą.
Duosite šiam vaikui ginklą?
Būsiu labai laimingas galėdamas kovoti karo fronte.
Stok į eilę, vaikeli.
Štai tau šaukimai, o štai - ginklas.
O! Oho!
Jis per... ginklui.
Ne.
Fui.
Žiūrėk.
Ką jie padarė?
Tai, ką galėjo.
Eime.
Ei, Zuiki Džodžo!
Vajė, koks veidelis.
Aš - kareivis! Važiuoju į karą!
O tu - paštininkas!
Zuikis Džodžo!
Mama.
Feldmaršalas Džodžo parėjo namo.
Mama.
Mama. Aš namie.
Mama.
INGĖS
Labas.
Ko tau čia reikia?
Ar tu - vaiduoklė?
Taip. Vaiduoklė.
Neversk manęs bėgioti, vaike.
Aš per daug išalkusi, o tu pats žinai, kaip mes mėgstam kraują.
Nieko nepametei?
Aš - ne vaiduoklė, Johanai.
Aš - kur kas baisiau, bet tu tikriausiai žinai, tiesa?
Tu žinai, kas aš tokia.
-Ne. -Taip.
Sakyk.
Sakyk!
Žydė.
Į sveikatą.
Negali čia būti.
Tavo mama mane čia atsivedė, todėl aš - jos viešnia.
-Taip negalima. -O ką padarysi, mielas Hitleriuk?
Žinoma.
Nagi, eik ir pasakyk.
Bet žinai, kas tada bus?
Aš pasakysiu, kad tu mane slapstei.
Kaip ir tavo mama.
Ir tada mums visiems bus kaputt.
Jei pasakysi jai nors vieną žodį,
aš padarysiu pasauliui didelę paslaugą ir nupjausiu tavo nacistinę galvą.
Supratai?
Ja.
Šitą aš pasiliksiu sau. Gražus daiktas.
Jergau, kaip baisu buvo.
-Ką man daryti? -Jei atvirai, nežinau.
Kas žino, kiek jų ten?
Gal jų šimtai gyvena už šių sienų?
Kaip ji tave suvaldė šitaip?
Tikriausiai pasinaudojo savo galiomis.
Užvaldė protą.
Ak, tipiška.
-Matei, kokia ji greita? -Taip.
Kaip mažoji Džesio Ouvenso mergaitiška versija.
Ir dar tavo prašmatnų peilį atėmė.
Mano peilis!
Taip. Kaip mažoji Džesio Ouvenso ir Džeko Skerdiko mergaitiška versija.
Atsidūrei nepavydėtinoje padėtyje, mano drauge.
Ką daryt, ką daryt?
-Sugalvojau! -Sugalvojau!
-Derėsiuosi su ja. -Sudeginsiu namą
ir apkaltinsiu Vinstoną Čerčilį!
Arba derėsiuosi.
Atsiprašau?
Mergaite?
Žydaite sienoje?
Mergaite žydaite?
Tiesiog pasakysiu, ką turiu pasakyti. Štai ką:
Aš tavęs nebijau ir manau, kad tau reikia susirast kitą vietą, kur gyventi.
Gerai?
Negerai.
Nešdinkis iš mano kambario.
Na, žinai, o ji - grubi.
Tai tik mano nuomonė.
-Dabar ji turi du peilius. -Žinau!
-Kuo dabar pjaustysi? -Nežinau!
Ir ji vis tiek pasiliko. Toji, toji...
-Žydė. -Taip, žydė.
-Ir ką dabar darysim su ta žyde? -Tu sugalvosi ką nors.
Lyg labai aš apie juos išmanau?
Liaukis siūlęs man tas cigaretes! Man dešimt metų!
Gerai jau, atleisk. Aš susinervinau!
Gerai, nešaldykim burnų.
Motinai pasakyti negali, antraip ji nupjaus tavo nacistinę galvą,
tačiau tas padaras palėpėje nebūtinai turi sužlugdyti visą tavo gyvenimą.
Po teisybei, gali tai išnaudoti savo naudai.
Kaip?
Kai kas nors nori mane apkerėti, žinai, ką aš darau?
Aš apkeriu juos.
Pameni, kai praėjusiais metais tas vienarankis piratas von Štaufenbergas
mėgino susprogdinti mane ta stalo bomba?
Taip, tu likai gyvas.
Korektomundo.
Tačiau išgyvenau ne tik dėl savo atsparių bomboms kojų,
bet dėl to, jog pergudravau von Štaufį.
Leidau patikėti jam, kad aš negyvas, kai iš tiesų buvai gyvut gyvutėlis.
Apsimečiau negyvu, ir visi išdavikai kaipmat paaiškėjo.
Tai ką tu darysi?
Apsimesiu negyvu?
Būtent. Pala, ne.
Ne, tu leisk jai patikėti, kad jai niekas negresia, ji praras budrumą,
tuomet tu ir perimsi vadeles.
Atvirkštinė psichologija.
Nekomplikuok taip visko.
Tiesiog pasinaudok mano atvirkštinės proto galios triuku, ir viskas bus gerai.
Man metas. Šįvakar pas mus vakarienės ateis vienaragis.
Susikaupk, Džodžo.
Atmink, kad viena žydė, gyvenanti už tavo sienos
geriau, nei dvi žydės, skraidančios šikšnosparnio sparnais,
nusileidžiančios į namus pro kaminus ir ėdančios nekaltus nacius.
Ir nebeduok jai daugiau peilių.
Tschüss.
Mielas liūtuk, kodėl dar nemiegi?
Ar valgei ką nors?
Atleisk, praradau laiko nuovoką. Išėjau pasivaikščioti ir še tau...
Ir ką mes darysim su tais raišteliais? Vargeli.
Įdomu, ar išmoksi kada nors juos susirišti?
-Aš ją girdėjau. -Ką?
Ką?
Ingę.
Jos sielą.
Ak. Kaip liūdna.
Netekai protelio.
Man dar liūdniau, nes teks gyventi su pamišėliu.
Girdėjau triukšmą. Palėpėje.
Vaiduokliai? Na jau. Žinai, ką girdėjau aš? Žiurkes.
Taip, pas mus jų yra. Gali patikėti?
Šlykštūs padarai.
Norėjau tave įspėti, kad nelįstum į palėpę,
kol mes jų neišnaikinome, gerai? Dar susirgsi.
Gerai, mama.
Aš pasisaugosiu tų šlykščių žiurkių.
Kur visi peiliai, po galais?
Tu irgi eisi miegoti?
Taip. Netrukus.
Turiu dar padaryti šį bei tą.
Ką padaryti?
Tai, ką daro mamos.
Berniuk, turi manimi pasitikėti. Aš čia - bosas, aišku?
Tikriausiai.
Šaunuolis.
Taip, tik viena akimi...
Beveik pavyko.
Ne visai.
Puiku. Išmokai.
Ja.
Turi elgtis tyliau.
Jis girdėjo triukšmą.
Jei man teks rinktis tarp tavęs ir sūnaus, aš...
Aš nežinosiu, kur tave išsiųsti.
Ar girdi mane?
Jis neturi sužinoti. Jei sužinos jis, sužinos ir jie.
-Gali įtikinti jį. -Tu jo nepažįsti.
Jis - fanatikas.
Jis tris savaites nervinosi, sužinojęs, jog jo senelis nebuvo šviesiaplaukis.
Žinau, kad kažkur, giliai jo viduje
tūno tas pats berniukas, mėgstantis žaisti ir atbėgantis, išsigandęs griaustinio.
Manantis, kad tu išradai šokoladą.
Juk tai viskas, ką turime.
Viltį... kad vienintelis tavo gyvas likęs vaikas nėra vaiduoklis.
Gal mes visi - vaiduokliai, tik to nežinome.
Galbūt.
Tu nugyvenai daugiau gyvenimų, nei bet kas kitas.
Aš negyvenau iš viso.
Tu susidūrei su iššūkiais.
Jie sako, kad jūs neturit teisės gyventi.
Jei taip ir bus, tuomet jie laimės.
Kol kas jie laimi.
Bet jie nelaimės. Tai - tavo galia.
Kol nors vienas jūsų gyvas, pergalė - ne jų.
Tavęs nepagavo nei vakar, nei šiandien. Padaryk taip, kad rytoj būtų tas pat.
Ei.
Rytoj turi būt tas pat.
Jėzau Kristau!
Reikia tempti koją.
Ar skauda?
-Taip. -Gerai. Skausmas - tavo draugas.
Greit tavo koja bus tik truputį kreiva ir bevertė.
Atleidimą nuo pamokų išrašysiu dar mėnesiui,
nes dar išgąsdinsi kitus vaikus savo veidu.
Jis - gana bjaurus.
Na, kitas!
Džodžo.
Sūneli, man metas eiti.
Iki pasimatymo namie.
Sveiki, Kapitone K.
Sveikas. Čia gi tas herr Rankinė Granata.
Kaip koja?
Beveik pagijo.
Skauda tik 80 proc.
Ką jūs veikiat?
Mane privertė mokyti HJ berniukus karinių veiksmų vandenyje.
Tam atvejui, jei mūšis vyktų baseine.
Ar galiu paklausti apie žydus?
O Dieve. Kas?
Ką daryti, jei pamatysiu žydą?
Jei pamatysi žydą, pranešk mums, mes pranešim gestapui,
jie - SS, o tie nueis ir nudės tą žydą.
Ir visus jam padėjusius.
O kadangi laikai dabar nervingi, tai dar kelis žmones dėl viso pikto.
Tai gana ištęstas procesas.
Net jei žydas užhipnotizavo žmogų, kad šis jį paslėptų?
Nustebčiau, jei tai nutiktų.
Ne, tai įmanoma.
Panašus dalykas nutiko mano dėdei.
Jį užhipnotizavo žydas, ir jis tapo girtuokliu ir lošėju.
Dar neištikimas žmonai.
Ir dar turėjo nepadorių santykių su mano seserimi.
Paskui nuskendo visai nesusijusio įvykio metu, bet vis tiek tai buvo to žydo kaltė.
Štai taip. Ar tu matei? Žydą?
Nežinau, ar atpažinčiau, jei pamatyčiau.
Aš irgi. Be tų skrybėlių jų neįmanoma atpažinti.
Kas nors turi parašyti apie tai knygą.
-Palengvintų mums darbą. -Ji taptų populiari.
Ja.
Finkeli, jie skęsta. Eime.
Iki pasimatymo, žmogeliuk.
Taigi, štai kokia padėtis.
Jei įskųsiu tave, tau - galas,
o aš nemanau, kad tu to nori.
Bet tu gali įskųsti mus su mama, tada mums - galas,
o aš šito nenoriu.
Jei tu pasakysi mamai, kad aš apie tave žinau, ji tave išvys,
o šito nenori tu.
Jei pasakysiu mamai, kad apie tave žinau, tu nupjausi mano nacio galvą,
o šito nenoriu aš.
Taigi, meksikietiškos lygiosios.
Tai įprastinės lygiosios.
Leisiu tau pasilikti su pora sąlygų.
-Sąlygų. -Taip.
Papasakok man viską apie žydų rasę.
Gerai.
Mes - kaip ir jūs,
tik žmogiškesni.
Pageidaučiau rimtesnio požiūrio.
Manyk, kad esi demaskuota.
Ir aš noriu sužinoti visas tavo paslaptis.
Malonėk nesėsti ant mano sesers lovos.
Kodėl? Jai juk jos neprireiks.
Tu nieko nežinai apie mano sesę.
Mes su Inge buvom draugės.
Aš tave prisimenu.
Juokingas berniūkštis.
Pakaks plepalų.
Pasakok apie jūsų rūšį.
Akivaizdu, jog mes - demonai, mylintys pinigus.
Tiesa?
Akivaizdu. Visi tai žino.
Bet žmonės nežino, jog mes esam alergiški maistui.
Sūriui, duonai, mėsai.
Nuo jo mes iškart krentam negyvi.
Tad jei trokšti mano mirties, šis būdas bus greičiausias.
Dar sausainiai, mirtini.
Labai juokinga.
Maisto ir mums nepakanka, tad nežinau, ką darysi.
Tavo motina man suveikė duonos.
Ji - gera. Elgiasi su manimi kaip su žmogumi.
O tu nesi žmogus. Tikras žmogus.
O tu?
Nedrįsk, žyde!
Esi silpna kaip blakstiena.
O aš - didžios arijų tautos palikuonis.
Mano kraujas - raudonas it rožė.
Mano akys - mėlynos kaip...
Išsivaduok.
Na, vaduokis, didysis arijau. Nėra silpnų žydų.
Aš esu palikuonė tų, kurie kovėsi su angelais ir žudė milžinus.
Mes - išrinktoji Dievo tauta.
O jus išrinko apgailėtinas vyriūkštis, kuriam net normalūs ūsai neauga.
Stiprioji rasė, sakai?
Na, kaip sekasi su tuo žydų padaru?
Ji nenori su manim kalbėti.
Mhm. Na, tu juk - nacis.
Taip.
Knygą parašyti bus sunkiau nei maniau.
Ką ji ten daro? Degina kažką?
Ką ji degina?
-Ką tu ten degini? -Ji tavęs negirdi.
Ką ten degini?
Ko džiaugiesi?
Reikalai keičiasi.
Sąjungininkai laimėjo Italijoje.
Dabar bus Prancūzijos eilė, tad netrukus karas baigsis.
Po šimts velnių! Kodėl tai tave džiugina?
Negi nekenti savo šalies?
Aš myliu savo šalį. Aš nekenčiu karo.
Jis - beprasmis ir kvailas, ir kuo greičiau stos taika, tuo geriau.
Ak, karas baigsis.
Mes sutrinsim priešus į dulkes.
Ir kai jie visi bus sunaikinti, jų kapus paversime savo tualetais.
Pakaks apie politiką.
Vakarienė - neutrali teritorija. Šis stalas - Šveicarija.
Valgykim.
Tu nevalgai.
Ne. Nesu labai išalkusi.
Pavalgysiu vėliau.
Dabar pakramtysiu šių vynuogių.
Na, o aš labai išalkau.
Tad suvalgysiu ir tavo dalį.
Kad neprapultų.
Kaip tau šiandien sekėsi, Johanai?
Tiesiog slankiojau, nes esu suluošintas ir neturiu dėl ko gyventi.
Tu nesi suluošintas.
Mano veidas panašus į suknistą žemėlapį, moterie.
Nesitikiu, jog suprasi.
Jei čia būtų tėvas, jis mane suprastų.
Jo nėra.
Matau. Aš - vienas čia, su tavim.
Pasiilgai tėčio?
Taip.
-Taip? -Taip.
-Taip? -Taip!
Gerai.
Nedrįsk daugiau taip kalbėti su savo motina.
Polai, kas nutiko?
Polai.
Aš šaukiau ant sūnaus.
Ką? Atsiprašyk.
Atleisk, sūnau.
Ką?
Koks čia atsiprašymas?
Atleisk man, sūnau.
Džodžo...
Žinau, kad pasiilgai manęs,
bet aš reikalingas pasauliui.
O kol manęs nėr,
privalai pasirūpinti mano Rouze.
Ar gali tai padaryt?
Taip, tėti.
Ačiū.
Ji stengiasi kiek tik gali.
Po šimts. Gerą vaiką mudu padarėme, a?
Kaip gera, po galais.
Tai primena man, kaip šokau su Rouze "Raudonajam salone".
Pameni, brangioji?
Žinoma, mielasis.
Ko čia sėdi?
Eikš.
Pašok su savo tėvais, eikš.
Nupiešk vietą, kur žydai gyvena.
Kur jūs valgot, miegat ir kur jūsų žydė motina deda kiaušinius.
Tu tikrai idiotas.
Paskubėk. Mūsų laukia daug darbo.
Papasakok man apie savo šeimą.
Aš tau papasakosiu apie žydus, bet apie mano šeimą girdėti nesi vertas.
Bet man reikia jūsų istorijos.
Ką tu čia veiki su manim? Negi neturi draugų?
Žinoma, kad turiu. Jorkį.
-Jorkį? -Ir daug kitų.
O tu nieko neturi.
Aš turiu Neitaną.
Neitaną? Kas jis toks, po galais?
-Mano sužadėtinis. Aš turiu jį. -Kur jis?
Kovoja pasipriešinimo pajėgose, žiūrėk.
Jis man pasipiršo ant upės kranto.
Priklaupęs ant vieno kelio, kaip džentelmenas, skaitė Rilkės eiles.
O kai ištariau "taip", mes šokome iki nakties.
Nuobodu.
Kas tas Rilkė?
Didis poetas. Neitano mėgstamiausias.
Ak, Neitano mėgstamiausias, valio.
Jis ateis manęs išvaduoti, tada mes vyksim gyvent į Paryžių.
Ir visiems laikams nusisuksi nuo Vokietijos?
Ji pirma nusisuko nuo manęs.
Nes mums jūsų nereikia.
Tu su savo kvailu vaikinu važiuokit sau
į tą sumautą sūrio, sraigių ir bagečių kraštą.
Taip kalbi, nes neturi merginos.
Neturiu laiko mergoms.
Vieną dieną surasi.
Negalvosi daugiau apie nieką kitą.
Sutiksi merginą, apie kurią galvosi
visą dieną, norėdamas kuo greičiau vėl ją apkabinti.
Tai - meilė.
-Nesąmonė. -Baigiau.
Liepiau nupiešti vietą, kur gyvena žydai.
O čia - kvailas mano galvos piešinys.
Taip. Būtent ten mes ir gyvenam.
Rilkė, Rilkė.
Kur tu, kvailas poete?
Taip. Puikiai sumanei, Zuiki.
Iš šitų knygų mes padarysim jai spąstus, į kuriuos ji įklius.
Tiesiai į duobę, pilną piranijų, lavos ir kiaulienos.
Ir ji nesupras, kas nutiko.
Pats tu ša. Netildyk manęs.
Pasiimk knygą ir eime.
Puikus sumanymas, nieko nepridursi.
Jei ji turėtų širdį, ji suskiltų lygiai perpus.
Turiu tau kai ką pasakyti.
Aš radau laišką, kurį parašė tau Neitanas, tavo sužadėtinis.
-Ką čia šneki, po galais? -Perskaitysiu jį.
"Brangi Elsa, man sunku tai rašyti, bet aš nebenoriu tavęs vesti.
Aš radau kitą moterį, su kuria mes juokiamės ir bučiuojamės su liežuviais.
Kaip sako mano mėgstamiausias poetas Rilkė,
"Meilėje mums svarbiausia turi būti viena - paleisti vienas kitą."
Tad lik sveika ir atleisk, kad paleidžiu tave.
Neitanas, tavo buvęs sužadėtinis.
P. S. Aš nekovojau pasipriešinime.
Aš tau melavau.
Aš - bedarbis ir dabar jau storas."
Neatidaryk durų.
Buvau pamiršęs antrą laišką.
"Brangi Elsa,
norėjau tau parašyt, kad vis tik nebenoriu su tavim skirtis.
Aš persigalvojau, nes nenoriu, jog žudytumeisi dėl manęs.
Pora merginų yra tai jau dariusios, ir tai baisiai nemalonu.
Man reikia, kad liktum gyva.
Ačiū Dievui, tavimi rūpinasi tas berniukas,
kuris, turiu pasakyti, yra nepaprastai protingas savo amžiui.
Ir drąsus.
Ir susituokime kada nors,
nors aš ir bedarbis ir nieko neturiu.
Tavo Neitanas."
-Bethovenas. -Einšteinas.
-Bachas. -Geršvinas.
Bramsas. Vagneris. Mocartas.
Vien muzikai. Ar daugiau nežinai?
Rilkė.
Taip, žinoma. Tavo mėgstamiausias Rilkė. Jo motina - žydė.
Ditrich.
Hudinis.
Ne. Negali būti.
Patikėk, brolau.
Kaip ir Pisaro, Midiljanis, Manas Rėjus, Gertrūda Stein,
ponas Mozė ir visų karalių karalius Jėzus Kristi. Amen.
Šituos vardus tu lauži iš piršto.
Nesu girdėjęs apie tuos žmones. Man įgriso.
Ei.
Jei dar rasi tų laiškų, paskaitysi man?
Žinoma.
Gerai.
Viso.
Anksčiau šiose krantinėse galėjai pamatyti daug įsimylėjėlių.
Šokdavo, dainuodavo.
Romantika.
Dabar nėr laiko romantikai.
Vyksta karas.
Romantikai visada yra laiko.
Ateis diena, kai ir tu sutiksi savo merginą.
Kodėl visi man tai sako?
Kas dar tau tai sakė?
Visi.
Tiek to.
Tai - kvailystė.
Pats tu - kvailystė.
Meilė - stipriausias dalykas pasaulyje.
Metalas iš tiesų yra stipriausias dalykas pasaulyje.
Antroj vietoj - dinamitas, trečioj - raumenys.
Be to, aš jos nė neatpažinčiau.
Staigmena.
Tavo raišteliai ir vėl atsirišę.
Ak, Džodžo.
Iškart suprasi, kai ji ateis.
Pajusi.
Tai - skausmas.
-Šiknoj, turbūt. -Pilve.
Lyg jame plazdėtų drugeliai.
-Fui. -Pats tu "fui".
Eime, Šitleri. Mums metas.
-Ei! -Kas tau?
Net neramu dėl tavęs. Ar tu - girtas? Ir vėl?
Kelkis.
-Dieve. -Gali juos atrišti?
Tampi storas.
Ne.
Žinai, ką? Paliksiu tave čia.
-Ne. -Ateisiu tavęs rytoj.
-Gerai? -Ne, mama!
Pats atsirišk, sūneli.
-Ne! -Pasimatysim namie.
-Iki pasimatymo ryt iš ryto. -Mama!
Tu augi per greit.
Dešimtmečiai neturi šlovinti karo ir kalbėti apie politiką.
Turi laipioti medžiais ir kristi nuo jų.
Bet fiureris sako, kad kai laimėsim karą, mes, jaunimas, valdysim pasaulį.
Reichas žlunga.
Mes pralaimėsim šį karą, o ką tada darysi?
Gyvenimas - dovana.
Mes turim jį švęsti.
Mes turim šokti, rodydami Dievui, jog esame dėkingi už gyvybę.
Aš nešoksiu.
Šokiai - žmonėms, neturintiems užsiėmimo.
Šokiai - žmonėms, kurie yra laisvi.
Tai - pabėgimas nuo viso šito.
Gali laisvai sau šokt iki namų.
O aš važiuosiu.
O, ne, nieko nebus.
Niekas manęs nesulaikys.
Sveiki sugrįžę, vaikinai!
Grįžkite namo ir pabučiuokite savo mamas!
Jokių žinių iš Neitano.
Jis greičiausiai užsiėmęs kuo nors įdomiu. Gal knygą skaito ar barzdą augina.
Kas atsitiko?
Nori, papasakosiu apie žydus?
Man nerūpi.
Pačioje pradžioje mes gyvenom olose.
-Giliai, giliai Žemės viduryje. -Palauk.
Baisiose vietose, pilnose daugybės būtybių, turinčių vieną bendrą bruožą.
Mhm. Jos visos vogė pimpalų galiukus?
Ne, idiote.
-Meilę menui. -Jie nepjaustė pimpalams galiukų?
Nori, kad pasakočiau, ar ne?
Gali tęsti, bet žinau, kad apie pimpalus - tiesa.
Rabinai jais kimšdavosi ausis.
Taigi, toliau.
Po daug daug metų, išmokę magijos ir burtų,
mes iš lėto išlindome iš olų ir paplitome miestuose.
Kai kurie mūsų vis tik liko tose olose gyvūnų kūnuose.
Panašūs į gniutulus ar kaip?
Duok, nupiešiu.
Štai.
Spalvotai būtų dar geriau.
O kur ragai?
Po plaukais.
O kur tavo ragai?
Aš per jauna.
Jie ima augti sulaukus 21-erių.
Šiomis dienomis mes gyvenam tarp normalių žmonių,
bet dažnai naktimis išskrendam iš namų ir miegam kybodami žemyn galvomis.
Kaip šikšnosparniai.
Ir dar. Mes mokam skaityti kitų mintis.
Dieve mano.
Visų?
Ir vokiečių?
Ne.
Jų galvos - per kietos, pro jas neprasimušam.
Mūsų kalba - kaip paukščių, skamba lyg giesmės.
Ir dar mus traukia blizgūs daiktai.
Krištolas, stiklas ir auksas.
"Traukia blizgūs daiktai."
Bet traukia ir bjaurūs daiktai.
Žydams juk patinka bjaurumas.
Taip mus mokė mokykloje.
Juk patinka, tiesa?
Bjaurūs daiktai.
Labas.
O judu, regis, neblogai sutariate.
Žiūrėjau, ar ji dar gyva.
-O tau kas rūpi? -Nerūpi.
Tiesiog nenoriu, kad mano namie būtų lavonas.
-O tu negi norėtum? -Net labai.
Prašyčiau kuo daugiau lavonų mano namie, jei galima.
Tiesiog jūs tiek daug laiko praleidžiate kartu,
man net nepatogu.
Juk pats man pasiūlei taip elgtis.
Aš?
-Taip. -Ak, taip, aha.
Be to, tai dar ir dėl knygos.
O Dieve, tu teisus.
Atleisk. Ar elgiuosi keistai?
Išties keistokai atrodo, tiesa?
Tarp mūsų neturi būti jokių keistumų.
Visa tai turėtų būti normalu.
Nieko tokio. Aš pavargau. Einu miegoti.
Ja, aš tau sušildžiau lovą.
Kaip tikras draugas.
Ką manai apie mano uniformą?
Nežinau, gal šitos klešnės turėtų būti platesnės, kaip manai?
-Atrodai puikiai. -Ačiū.
Klausyk, Džodžo, noriu duoti tau gerą patarimą.
Kai pamatysi, kas slypi jos galvoje,
ir kur ji mėgina kreipti tave,
savo galvoje turi eiti į kitą pusę.
Supranti mane?
Neleisk jai įkalinti tavęs nuosavame prote.
Nes tai, brangus Džodžo,
jokiu būdu neturi nutikti anei vienam vokiečiui!
Neleisk, kad tavo vokiškas smegenis kažkas valdytų!
Aš neleisiu jai valdyti savo vokiškų smegenų, mano fiureri.
Pasistenk.
Klausyk,
surinkai pakankamai medžiagos savo knygai.
Metas ją parodyt pasauliui, sutinki?
Ja.
Adolfai.
Kaip manai, aš - bjaurus?
Taip.
Ar jis miega?
Jis - kitoks.
Kažką įtaria. Mano, kad čia gyvena Ingės vaiduoklis.
Tu mane ją primeni. Rimtai.
Norėčiau pamatyti, kaip ji išauga į moterį.
Tačiau teks matyti augančią tave.
Nieko nežinau apie tai, ką reiškia būti moterimi.
Ką tai reiškia?
Moterys geria vyną?
Taip. Geri vyną.
Šampaną, jei esi laiminga.
Šampaną, jei liūdi.
Vairuoji mašiną.
Loši, jei nori.
Puošiesi deimantais.
Išmoksti šaudyti.
Keliauji į Maroką.
Turi meilužių.
Verti juos kentėti.
Pažvelgi tigrui į akis.
Ir pasitiki nieko nebijodama.
Štai ką reiškia būti moterimi.
Kaip tai padaryti?
Kaip žinoti, jog gali pasitikėti?
Tiesiog pasitiki.
Labanakt.
O tie kiti dalykai?
Ar visus juos padarei?
Buvai Maroke ir visa kita?
Ne.
Nesu pažvelgusi tigrui į akis.
Finkeli, miesto apgulčiai mums reikia šunų,
o ne tikrų vokiečių aviganių.
Vesk juos iš čia.
Vesk juos lauk!
-Tučtuojau! -Prašau, eikite.
Ačiū.
-Atleisk, kad užrikau ant tavęs. -Jaučiuosi toks kvailas.
Nesijausk. Kvailas šunų veislės pavadinimas. Turėjau aiškiau pasakyti.
-Tu - šaunuolis. -Danke.
Sveikas, vaike.
Kuo galime jums padėti, pone Betzleri?
Kas yra? Pasivaikščiokime.
Jei kas įskųstų žydą, ar gautų už tai medalį ar ką?
Žydai, žydai. Ko prikibai prie jų?
Juk žinai, kad ruošiu miestą neišvengiamam užgrobimui?
Planuoju gynybinę strategiją.
Iš vakarų artinasi amerikiečiai, iš rytų - rusai.
Mano draugas sykį sutiko rusus, o šie jį suėdė.
O kas yra riešutai?
Riešutai yra riešutai.
Apie ką norėjai kalbėti?
Gaunu daug žinių apie žydus.
Ar žinojot, kad žydai moka skaityti kitų mintis?
O miegodami kybo žemyn galva kaip šikšnosparniai.
Nuostabu. Ir kur tai sužinojai?
Patyrinėjau.
Aš rašau knygą.
O, sveikinu. Kaip vadinasi?
"Kur tu, mergaite žydaite?"
Tai demaskuojanti knyga apie žydus.
Gali dar pavadinti "Žyde, pražysk".
Arba "Žydų knygos".
Ak, na ir lakią vaizduotę turi.
Bet tai - tikra.
Ja, žinoma.
Tavo metų aš irgi turėjau įsivaizduojamą draugą Konį,
kuris prisysiodavo man į lovą. Per jį nuolat patekdavau į bėdą.
Ei, ateik.
Gal tau patiks tai, ką kuriu.
Ruošdamasis invazijai, nupiešiau kelis mūsų uniformos eskizus.
Plunksnos - aerodinamikai, blizgi medžiaga apakins priešą,
o auliniai - tik puošmena.
O tai...
Gatlingas, ant kurio primontuotas radijas.
Kad savo erzinančia muzika atimtų priešui paskutinę viltį.
-Visa tai, aišku, užpatentuota. -Tai reiškia, kad negali to kopijuoti.
Ja. Nė negalvok, vaike.
Vaikai man sakė, kad tavo tėvas kariauja.
Tu - vienintelis vyras namie. Kaip sekasi?
Normaliai.
Ja?
-Kokių darbų man turit šiandien? -Turiu vieną.
Nemeluosiu, tai - mažumėlę paprastesnė užduotis, nei esi pratęs,
bet mums dabar reikalingi žmonės.
Renkam metalą Hitleriui!
Puodai ir keptuvės - karo reikmėms!
Metalo žmogus surinks jūsų puodus ir keptuves.
Metalas Hitleriui!
Vinys ir varžtai!
Puodai ir keptuvės!
"Laisva Vokietija."
Džodžo?
-Jorki? -Labas!
Tu dabar - kareivis?
Jūsų paslaugoms.
Bet tau - vos 11-ika.
Būtent.
-Galiu? -Žinoma.
Ar čia - popierius?
Aš irgi pradžioje taip maniau, bet tai tik panašu į popierių.
Pažangiausia medžiaga, sukurta mūsų mokslininkų.
Nieko sau.
Ei, Jorki.
Aš sugavau žydą. Tikrą.
Žydą?
Mačiau jų kelis, kai juos pagavo besislapstančius miške aną mėnesį.
Asmeniškai, nesupratau, kuo jie ypatingi.
Visai nebaisūs, atrodė kaip normalūs žmonės.
Bet aš užsiplepėjau.
Man metas.
Iki.
-Iki. -Dievulėliau.
Sunku bėgioti su šitais drabužiais.
Radau pieštukų.
Gali pasilikti. Jie vis tiek beveik sulaužyti.
Tai nieko nereiškia.
Gal nupieši ką nors mano knygai.
Galiu dar sykį nupiešt tave.
Niekas nenori žiūrėti į luošius.
Joks tu ne luošys.
Be to, tikri dailininkai to net nemato.
Akli dailininkai, nori pasakyti.
Nieko tokio.
Priimsiu faktą, jog būsiu vienas tų, kurie niekada nepabučiuos mergaitės.
Tu bučiuosiesi, Džodžo.
Nori, aš tave pabučiuosiu?
Gerai.
Du dalykai.
Dalykas pirmas.
Naciams ir žydams draugauti draudžiama.
Nekalbant jau apie bučinius.
Ir antras dalykas.
Bičinys bus tik iš gailesčio, o tai nesiskaito.
Joks tu ne nacis.
Tiesiog apimtas aistros svastikoms,
taigi, manyčiau, jog tai rodo priešingai.
Tu - ne nacis, Džodžo.
Tu - dešimtmetis berniukas, kuriam patinka svastikos,
juokingos uniformos ir dalyvauti kažkokiam judėjime.
Bet tu nesi vienas jų.
Gerai.
Sutarkime, kad nesutariame.
Gerai?
"Ne nacis."
Kokia nešvari žydaitė.
Greičiau, slėpkis.
Paskubėk.
Heil Hitler.
Leiskite prisistatyti.
Kapitonas Hermanas Dertzas iš Falkenheimo gestapo.
Su manimi - Herr Miuleris, Herr Junkeris, Herr Klumas ir Herr Frošas.
Galime užeiti?
Dėkoju.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Sveikas, Džodžo!
Sveiki, vyrai!
Smagu jus matyti!
Mano dviračio padangą nuleido, todėl teko jį nešti.
Kapitone Klensendorfai.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Fredį Finkelį jūs pažįstat.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Ar aš kažką praleidau?
Ne. Mes čia kol kas tik Heil Hitlerinom su berniuku,
paskui Heil Hitlerinom su jumis, o tada, žinoma, su Fredžiu Finkeliu.
O dabar ėmėmės eilinio patikrinimo.
O jūs čia kokiais vėjais, kapitone?
Šiaip pro šalį važiavom
ir sumanėm užsukti, nes norėjom paduoti berniukui skrajučių.
Jis dirba pas mus.
-Aišku. -Ja.
-O jūs? -Ak, žinote pats, kaip būna.
Kasdien sulaukiam skambučių. "Alio, čia gestapas?
Įtariu, jog pas mane už šaldytuvo slepiasi komunistas."
Mes vykstam patikrinti. Pasirodo, ten pelėsis.
Taigi, nieko gero.
Bet toks jau tas mūsų darbas.
Štai toks turi būti berniuko kambarys.
O, taip.
Štai jis.
Tu su draugais galbūt girdėjot gandus, jog Hitleris turi tik vieną kiaušą.
Nesąmonė.
Jis jų turi keturis.
Sakai, savanoriauji Hitlerjugendo kontoroje, tiesa?
Taip.
O, tau pasisekė.
Norėčiau, kad ir kiti berniukai turėtų tiek aklo fanatizmo.
Ką ten tie kvailiai sumanė?
Gal užlipkime ir pažiūrėkime, ką?
Ar žinai, kur tavo motina?
Ne.
Kažkur mieste.
Ar ji daug būna namie?
Ji - gana užsiėmusi.
Tikrai?
Malonu tave matyti vilkint jugendo uniformą,
bet
kur tavo peilis?
Privalai nešiotis su savimi DJ peilį. Kur jis?
-Aš jį palikau.. -Jis čia.
O kas tu tokia?
O kas jūs tokie? Ir ką veikiate mano namuose?
Tu čia irgi gyveni?
Aš - jo sesuo, Ingė.
Heil Hitler.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Nežinojau, kad turi sesę, Johanai.
Kartais jam norisi, kad verčiau būčiau mirusi.
Tiesą sakau, mažasis Frankenšteinai?
Na jau, neverta pulti berniuką dėl jo bjauraus nenormalumo.
Tai - karo žaizda.
Bet kodėl jo peilis - pas tave?
Saugau savo kambarį nuo jo.
O ką ten slepi?
Na, įvairius mergaitiškus reikalus.
Galima?
Žinoma.
Supranti, mums tenka susidurti su itin dideliu kiekiu skundų,
pareiškimų ir bendro pobūdžio tyrimų.
Mus, žinoma, domina visos formos nusikaltimų
bei antipartinių nuotaikų,
tačiau vienas rimčiausių mūsų rūpesčių - taip vadinamos "auksaplaukės".
Ateina, valgo iš gyventojų lėkščių,
miega jų lovose.
Labai nemandagu.
Ar negalima būtų man pažiūrėt į tavo dokumentus?
Prašom dokumentus, panele Betzler. Ir greičiau, mes neturim daug laiko.
Taip, žinoma.
Kiek jums metų šioje nuotraukoje?
Ji daryta prieš trejus metus.
Man tada buvo 14-ika.
Gimimo data.
Gegužės pirmoji.
1929 metai.
Teisingai.
Dėkoju, Inge.
Pasidaryk kitą nuotrauką. Čia atrodai kaip vaiduoklis.
Palaukit.
Kas...
...čia?
"Kur tu, žydaite mergaite?"
Sakyk, kieno čia darbas?
Mano.
Tai žydų demaskavimo istorija.
Jų mąstymo, elgesio būdai, išvaizda.
Dovana Fiureriui.
Vyrai, jūs turit tai pamatyti.
O, žiūrėkit. Šitas su uodega.
Vienas kybo žemyn galva kaip šikšnosparnis.
Štai čia - jų galvos sandara.
O kas valdo jų smegenų mechanizmą?
Šėtonas.
Kaip juokinga, nes tai tiesa.
O, tik pažvelkit į šį kvailą žyduką.
Su ragais.
O kas čia?
"Mirk, Neitanai, mirk."
"Neitano žudymo būdai."
Neitaną kankina gyvatėmis. Muša lazdomis.
Jį iššauna patranka arba jis išvadinamas visokiais vardais.
Taip.
Neitaną traiško senovinio dviračio ratas.
Kas tas Neitanas, galiu sužinoti?
Vienas berniukas.
Neitaną kepa ant laužo.
Beje, mums metas grįžt...
-Pamenat? Mes palikom tą vyruką kyboti. -Ja. Ja.
Ačiū tau už tai. Tai geriausia, kas man nutiko šiandien.
Tikiuosi, pratęsi šį pasakojimą.
Ir, žinoma,
jei pastebėsi ką nors įtartina, paskambinsi mums.
Geros dienos.
Heil Hitler.
Malonu buvo susipažinti, Inge.
Lik namie, Džodžo.
Rūpinkis šeima.
Rūpinkis šituo peiliu.
Elsa, tu juos apgavai.
Gegužės septintą.
Ką?
Ji gimė gegužės septintą, ne pirmą.
Jis mums padėjo.
Jie sugrįš.
Išsiaiškins, kad ji mirė, tada mirsiu ir aš.
Niekas nežino, kad Ingė mirė.
Galėtum būti ja.
Aš pasakysiu mamai viską, kai ji grįš.
Kad aš žinau apie tave, ir kad mes - draugai.
Žydai ir naciai nėra draugai.
Absoliuti nesėkmė.
Gali paaiškinti?
Ji nėra...
Ji nėra jau toks blogas žmogus.
Imu abejoti tavo ištikimybe man ir partijai.
Vadini save patriotu?
Tačiau kur įrodymai?
Vokietijos kareivis gimė iš poreikio.
Vokietijos ateitis priklauso nuo šių jaunuolių aistros.
Aistros ir pasirengimo atiduot gyvybę už tėvynę,
nepaisant tuščių Sąjungininkų karo spekuliantų pastangų,
kurie siunčia savo menkai paruoštas armijas tiesiai į vilko irštvą.
Ir tik uoliausi vyrai, tvirtai stovintys priešo akivaizdoje
visiems laikams liks Vokietijos atminty.
Tad spręsti tau - ar nori išlikt visų atminty
ar dingti be pėdsako
it kokia apgailėtina smėlio smiltelė beprasmybės dykumoje.
Paprastai kalbant,
susiimk ir išsigrynink prioritetus.
Tau jau dešimt, Džodžo.
Liaukis malęs šūdą.
Ne.
Žinojai?
Ji man visko nepasakojo,
tik tai, kad ji dirbo su draugais.
Ir kad tavo tėvas jiems padėjo iš užsienio.
Ne. Jis kariauja kare.
Ji sakė, kad grįš karui pasibaigus.
Ji tau visko nepasakojo dėl suprantamų priežasčių.
Nes ji nekentė manęs.
Nes aš - nacis.
Aš - priešas.
Ji tau nesakė, nes nenorėjo, kad netyčia nepakliūtum į bėdą.
Bet dabar aš nieko neturiu.
Nieko.
Paskutinį sykį savo tėvus mačiau stoty.
Juos suvarė į traukinį.
Aš pabėgau.
Pamažu grįžau į miestą.
Mano tėvo draugas mane paslėpė.
Paskui - kitas draugas, paskui - draugų draugai.
Kol mane priglobė tavo mama.
Taip aš - čia.
Bet mano
tėvai išvyko ten, iš kur niekas negrįžta.
Ką visų pirma padarysi, kai tapsi laisva?
Šoksiu.
NEITANAS
Viskas, paskubam.
Jorki?
Džodžo!
O Dieve.
Džodžo.
Kaip aš tavęs pasiilgau.
Užjaučiu dėl tavo mamos.
Išliejau upes ašarų sužinojęs, kas nutiko.
Kas čia vyksta?
Rusai, Džodžo. Jie puola.
Ir amerikiečiai - iš kitos pusės.
Ir Anglija, Kinija, Afrika ir Indija.
Visas pasaulis mus puola.
Padėk man.
O kaip mums sekasi?
Nekaip. Japonai - vieninteliai mūsų draugai.
Tarp mūsų kalbant, jie visai nepanašūs į arijus.
-Pameni, pasakojau apie žydę? -Taip.
Ji vis dar pas mane.
Ji beveik mano mergina.
O, šaunuolis, Džodžo. Mergina.
Bet, žinai, ji - žydė.
Dabar yra svarbesnių rūpesčių nei žydai, Džodžo.
Rusai kažkur netoli.
Jie - blogiausi.
Girdėjau, jie valgo kūdikius ir užsiima seksu su šunimis.
Tai juk blogai, taip?
Seksas su šunimis?
Taip. Anglai taip irgi daro.
Privalome juos sustabdyti, kol nesuėdė mūsų ir neišbirbino mūsų šunų.
Beprotystė.
O dabar, kai neliko nė Hitlerio, likom vieni.
Ką?
Negirdėjai?
Jis nusišovė.
Pasidavė ir išsitaškė sau smegenis.
Ne.
Negali būti.
Išsitaškė.
Smegenis.
Paaiškėjo, kad jis slėpė nuo mūsų daug ką.
Ir slapčia darė negerus dalykus.
Nesu tikras, ar pasirinkom teisingą pusę.
Gerai. Ateik čia. Na.
Matai tą amerikietį? Eik ir apsikabink jį. Eik! Bėk! Greičiau!
Jorki. Gera žinia.
Tu - paaukštintas ir gauni pistoletą.
Eik ir šaudyk visus, kurie atrodo kitaip nei mes.
-Gerai. -Gerai.
Džodžo, kur tavo uniforma?
Štai, vilkis švarką, kad tavęs nenušautų.
Reikia žudyt viską, ką tik matom.
Už Hitlerį.
Mirkit, šėtono išperos!
Mirkit!
Į slėptuves!
Uu! Ha!
Ja.
Čionai.
Jie jau čia!
Amerikiečiai!
Greičiau.
-Neatsilik. -Už jūsų, kapitone.
Čionai. Nagi, bėgte!
Ei, vyručiai! Uhu!
Kalinius - čionai.
Kaliniai, į eilę.
Greičiau!
Ei!
Kas?
Aš nesuprantu.
Eik!
Kelkis, šunie.
Kapitone K.
Sveikas, vaike.
Tik pažvelk, koks sujudimas, a?
Kas vyksta?
Isterija, mano drauge. Priėjom liepto galą.
-Vakarėlis baigtas. -Ne, aš ne toks.
-Tu bijai? Nebijok. -Ne. Prašau.
-Pažvelk į mane. -Ne.
Užjaučiu dėl Rouzės. Ji buvo geras žmogus.
Iš tiesų geras žmogus.
Girdi?
Ei. Viskas gerai, vaike.
Vis norėjau tau pasakyti. Tavo knyga - puiki.
Ja, atleisk, kad juokiausi.
Tu - labai kūrybingas.
Stok, leisk į tave pažiūrėti.
Gerai atrodai.
Viskas tau bus gerai, vaike.
Dabar eik namo. Ir pasirūpink savo seserimi.
Gerai?
Bėk. Nešdinkis, žyde.
-Ei! Kas čia vyksta? -Dink lauk!
-Jis - žydas. -Užsičiaupk.
Pažįsti šį nacį?
-Jis mums padėjo. -Ne, nepažįstu šito purvino žydo.
Ne...
-Bėk iš čia, žyde. -Ei!
Užsičiaupk, naci.
-Ne! -Bėk iš čia. Namo.
-Ne! Palikit jį! -Eik namo!
Ne!
-Atstok! -Bėk iš čia!
Eik namo!
Džodžo?
Jorki!
Ačiū Dievui.
-Maniau, žuvai. -Ne. Aš, regis, nemirtingas.
Einu namo pas mamą.
Noriu apsikabinti.
Viskas dabar atrodo beprasmiška.
Ja, suprantu. Naciu geriau dabar nebūt.
Ei.
Dabar, kai baigėsi karas, tavo mergina bus laisva.
Ji gali išeit iš namų.
Kas ne taip?
Turiu bėgti.
-Gerai. -Atsiprašau.
Iki!
Labas. Aš namie.
Kas ten vyksta?
Kur?
Lauke, kvailiuk.
Džodžo, kas vyksta?
Ar galiu išeiti?
Džodžo, ar galima man išeiti?
Galiu išeiti?
Ne.
Negali.
Kodėl?
Turi likti čia...
Kas laimėjo?
...su manim.
Džodžo, kas laimėjo karą?
Mes.
Vokietija laimėjo.
Man labai gaila.
"Brangi Elsa,
žinau, tau dabar sunku,
suprantu, kad norisi nuleist rankas.
Bet privalai laikytis.
Mes su geru draugu Džodžo sumanėme tavo pabėgimo planą.
Todėl klausyk jo.
Jis tau padės pabėgti.
Tada galėsim kartu važiuoti į Paryžių.
Ir nesijaudinti dėl Džodžo.
Jam viskas bus gerai.
Iki pasimatymo Paryžiuje.
Neitanas."
-Jis mirė. -Ką?
Neitanas.
Jis mirė prieš metus.
Nuo tuberkuliozės.
Na...
Keista. Kas tada rašė laiškus?
Ačiū, Džodžo.
Tu man buvai labai geras.
Reikalas tas, kad aš tave myliu.
Žinau, kad aš tau - kaip jaunėlis brolis, ir aš nieko prieš,
tu vis tiek man per sena.
Bet...
Vajė, kaip čia karšta.
Aš tave irgi myliu.
-Kaip jaunėlį brolį. -Kaip jaunėlį brolį.
Aš su netikruoju Neitanu sumanėme būdą, kaip tau pabėgti.
Gali pasitikėti jaunėliu broliu?
Gal.
Tuomet gerai.
Pasiimk daiktus.
Mes išeiname.
Džodžo Betzleris.
Dešimties su puse metų.
Šiandien
daryk tai, ką gali.
Ir kur, po galais, susiruošei?
-Į lauką. -Į lauką?
O, ne, niekur neisi.
Ne, mes liksim čia, ir tu man paaiškinsi, kas būtent
vyksta tarp tavęs ir to padaro palėpėje.
Tas padaras - mergaitė.
-Tu įsimylėjai ją, tiesa? -Taip.
-Pripažink. -Ką tik pripažinau.
Taip ir maniau!
Nieko nebus.
Ne. Ji - tau per sena. O tu - bjaurus.
Ji tave paliks. Juk supranti tai, tiesa?
Štai kas bus, šūdeli tu.
Užsiriši šitą, gerai?
Ir pamirši tą bjaurią žydų karvę.
Ir grįši pas mane, kur tau ir dera.
Taip?
Užsirišk.
Tada apsimesim, kad viso šito nebuvo.
Supratai?
Nepasveikinsi manęs?
Na? Vardan senų gerų laikų?
-Pasveikink mane, žmogeliuk. -Ne.
-Pasakyk Heil. -Ne.
Nors vieną kartelį. Prašau?
Eik velniop, Hitleri.
Eime.
Ak. Palauk.
Pasiruošusi?
Taip.
Ar ten pavojinga?
Nepaprastai.
Mums pavyko.
Aš to nusipelniau.
Ką dabar darysim?
TEGUL TAU NUTINKA VISKAS
GROŽIS IR SIAUBAS
GYVENK TOLIAU
JAUSMAMS NĖR PABAIGOS
-RAINERIS MARIJA RILKĖ
Išvertė Egidija Tučkuvienė